”Töm ditt skåp idag annars bryter vi upp det”
En berättelse om frigörelsen från vårdens arbetsgivares klor och vägen till konsultsjuksköterska
Vad övrigt är, är tystnad.
Ur William Shakespeares Hamlet akt 5 scen 2. Översatt av Carl August Hagberg
Tystnadskultur och repressalier, olaglig uppsägning och livegna sjuksköterskor, vart ska det sluta?
Jag stod där i det lilla kontoret mittemot en människa jag verkligen gillar. En jag för inte så många veckor sedan glädjes åt att börja lära känna. En av många på min arbetsplats jag såg en vänskap med i framtiden. Till höger om mig sitter en annan människa vars namn jag då inte längre kunde komma ihåg. Någonstans ringer klockan att hen har haft bra idéer samt enligt mig goda värderingar på några möten vi deltagit i tillsammans.
Människan som yttrat orden räcker fram ett papper till mig. Hens hand skakar. Återigen fladdrar tanken tillbaka till mig. Tanken om jag verkligen befinner mig i samma universum som de runtomkring mig. I hens ögon läser jag att det inte enbart är jag som finner det här märkligt.
För visst kan inte denna uppsägning vara personlig? Den är väl påtvingad mig relaterat till den vårdpolitik samt tystnadskultur som tydligen råder som på något sätt har normaliserats?
Det kan inte vara sant. Det FÅR inte vara sant! Det kan inte vara verklighet att det jag hört angående vården faktiskt sker dagligen framför oss. Att vi låter det ske. Att vi låter det ske av rädsla för vårt arbete. Arbetet som gör det möjligt för oss att leva de liv vi byggt samt bygger upp. Det kan inte vara verklighet att i dagens samhälle att bli uppsagd då man adresserar det uppenbara? - Vi är för få på golvet.
Jag bet mig lätt i tungan för att inte börja skratta. Ville inte agera på något sätt de kan tolka som provocerande. Jag svarade att jag inte vill. Att jag inte tänker skriva på något papper utan facklig rådgivning eller en facklig representant närvarande. Jag påminde om att detta möte hade jag kallat till idag då vi gemensamt kommit överens med facket, HR samt mina chefer att en plan för min tillbaka gång skulle skapas. De tydliggjorde att det inte är eller någonsin kommer bli aktuellt. De vill klippa mitt SITHS-kort här och nu.
Jag lämnar kontoret. Blickar till höger för att se avdelningen jag trots allt saknar oerhört mycket. Mina, tydligen före detta, kollegor som jag längtar efter. Avdelningen som på kort tid blivit en oerhört viktig komponent i min vardag. En korridor av rum som fylls av underbara människor. En korridor jag djupt inne fullt genuint trodde skulle vara min arbetsplats i många år framåt. Den första arbetsplats som genuint gjort mig lycklig.
![](https://consultnurse.se/content/images/2024/06/1000008810.jpg)
Avslutet
Jag tömmer mitt skåp. Packar in allt i bakluckan på min bil. Ett kollegieblock med texten ”Jag gör skillnad” ligger där prydligt mitt bland träningskläder, yngste sonens vattenflaska samt alldeles för många pennor. Ett kollegieblock mitt i allt organiserat kaos som jag fick på min första arbetsdag. Ett budskap som tidigare gjort mig stolt över såväl mig själv som min profession.
”Gå nu ut i arbetslivet och sluta aldrig att vara de förändringsagenter ni utbildats till!” Ja det var något liknande som vår programdirektör framförde där i aulan när vi stolta övergick från studenter till sjuksköterskor. Jag kollar på det där kollegieblocket. Blickar upp mot min före detta arbetsplats. Tänker att jag förhoppningsvis möter de där underbara människorna igen under andra samt bättre förhållanden.
Till slut kanske alla blir konsulter?
Idag ler jag åt min personliga resa inom min profession. Från stolt över att poängtera att jag minsann inte är en sådan där ”Hyrsyrra” utan jag tillhör den ordinarie personalstyrkan. Till att ha ett första samtal med ett konsultföretag där jag i slutet av samtalet glatt sa ”Nej du, det där låter inte som något jag någonsin kommer vilja göra” Till att tillsammans med dem få guidning samt stöttning i att hitta passande konsultuppdrag. Till att vara STOLT över att ta kontroll över mitt liv genom att inte längre vara en del av den ordinarie personalstyrkan. Stolt över att jag vågat ta klivet från att vara En av Tre sjuksköterskor som arbetar ikväll till att vara: Caroline, Människa, Sjuksköterska samt Förändringsagent.